Vyrobilo kinostudio Sojuzmultfilm Moskva
Konec černé tůně
Scénář: A. Chesarev
Režie: V. Děgťarev
Kamera: M. Kameněckij
Skladatel: V. Solověv-Cedoj
Role ozvučeli: G, Vicin, I. Mazing, V. Ratomskij, V. Lepko
Vodníku! Vodníku!
Je čas na čaj!
Ech, ach, cukr by nebyl?
Ech, můj milý, čeho se ti zachtělo?
Už sto let jsem se od tůně nevzdálil.
Kde ho vzít?
Kromě lipového květu do marmelády tu nic není.
Není.
Mohli bychom požádat Babu Jagu.
Ne, s Jagou si nic nezačínej.
Teď není vhodná doba, ráno hříchu nečiní.
To je pravda.
Jedním slovem, vřed!
A tak je to každou noc.
Vůbec se nevyspím.
Žvýkej blín, pomáhá to.
Žvýkej sám! - Ne, ty žvýkej.
Blín. - Ano, ano, blín.
Křiklouni bezohlední!
Já vás, půlnočníci...
Probudili jsme Jagu.
Ty nekřič!
Našel jsem svou krasavici!
Nejsem ti dost dobrá?
Ach, ty zdechlá žábo!
Ach, můj drahý pohrabáč.
Co si bez něj počnu?
Nedobré znamení, náš konec se blíží.
Babko. Ach, ty babko svatá.
Propána, vidíš, co se děje na Rusi?
Možná byl konec světa a my tu sedíme.
Nic takového, sedíme tu tisíce let a budeme sedět dál.
Myslíš? Jen poslouchej.
Fuj!
Drahá, blíží se nečistá síla. Kdo jsou.
A já ti vylovím pohrabáč.
Vylovíš?
Později, až se rozední.
Dělejte, dělejte.
Dotkni se.
Jaké je tu ticho.
Podívej! Oj!
Za to může ten prášek.
Snad neumřou.
Ach, ty nehodný!
Je čas tě rozbít!
Babičko.
Měla jste nehodu?
Cože?
Zkoušíte nové turbolety?
Jste vědkyně, že?
Cože? Já jsem Baba Jaga!
Opravdu? - Ano.
Krám starý!
Můj hmoždíř.
My už jsme velcí.
My už víme, že žádná Baba Jaga není.
To jsou jen pohádky.
Co? Pohádky?
Ach ty děti!
Ach ty!
Stalo se snad něco?
Vždyť stará vyletěla poprvé za 100 let.
Možná byl opravdu konec světa?
Možná byl, ale nás nepozvali.
Ach ty, práškem posypali, a Kostějovi je zle.
Odejdu!
Co je s tebou?
Odejdu, kam mě oči povedou!
Do třicátého království uletím!
A nepokořím se!
Nepokořím!
Vodníku! Dědku!
Babka se úplně pomátla!
Ach vy! Žijte tu, jestli můžete, já nemůžu!
Děti se smějí!
Vlezu pod kořeny.
A už nikdy nevylezu.
Sbohem.
Ne, dál už nelze.
Také odejdu.
Ach, jen starost, žádná radost.
Oj, silnice!
Namouduši, silnice!
Kde to jsem?
Co ty? Neviděl jsi?
ŠKOLKA
Oj! No tohle!
ŠKOLA
PŘEDNÁŠKA Nečisté síly ve světě současné vědy
Nevida východiska z těžkého života,
ruský mužik zadoufal,
že mu pomůže pánbůh, nebo nějaké kouzlo,
kterým lidová fantazie
obdařila přírodu.
Přírodu.
Například lesní muž, vodník...
To je pravda!
A dnes v naší zemi lesní muži
a vodníci
existují pouze jako poetické obrazy lidové tvořivosti,
jako oblíbení hrdinové lidových rozprávek.
A pokud v ně stále někdo věří,
jedná se o škodlivou pověru.
Pověru.
Přežitek minulosti.
Ach ty! Já že jsem škodlivá pověra?
A to je vše.
V zahradě není slyšet šelestu!
Pověry?
Co dělat?
Kam se vypravit?
...jak drahé mi jsou
podmoskevské večery!
Ach, kdybyste tušili,
jak drahé mi jsou
podmoskevské večery!
Ano, život je teď na vsi!
Krása!
Těžko říct, či neříct...
vše co na srdci mám!
Ach, nastal náš konec!
Půjdu do tůně a už nikdy nevylezu.
Občane! Hej! Občane!
Kudy se dostanu k černé tůni?
Co ty? Ty něco chceš?
Co bys rád?
Postavíme na černé tůni prázdninový dům.
Proč se skrýváte?
Už vím!
Vy jste lesní muž?
Ne, žádný lesní muž.
My jsme jen ošklivá pověra.
Rozumím.
A proč tady ještě jste?
A kam bychom šli?
Jak kam?
Vaše místo je v pohádce.
Kde, kde? - Všude.
V literatuře, za prvé!
V divadle, za druhé.
V kině, za třetí.
I v kině? - Ano.
A vezmou nás? - Jistěže vezmou,
my neodmítáme staré příběhy.
A vodníka také vezmou? - Vodníka také vezmou,
už tu nemusíte lenošit.
Tak já půjdu.
Jen pojď. - A vodníkovi povíš všechno sám.
Dobrá. Sedni si.
Jeď.
Stůjte, stůjte!
Podívej, babka se vrátila.
Kam jdete?
Do pohádky.
Kamže? Kamže?
Do pohádky! - Půjdu s vámi!
Konec